Majka papa : Mondd, ami fáj
Hogyha arra ébredsz reggel, hogy kicsi ez a világ,
és bárki bármit csinál, az minden a te hibád.
A holnapot nem látod, mindenki utál,
mert kínszenvedés minden perc jön nap-nap után.
Ahol nincsenek ízek, nincsenek képek,
nincsenek színek, nincsenek fények.
Lehajtott fejjel indulsz el ismét a harcba,
mert háború az élet és elhullik a gyáva.
Mert valami kezdődik ember, és valami véget ér,
és csak Isten dönthet arról hidd el mikor mennyit ér.
Ha százszor kérded őt és százszor nem felel,
ő látja még, hogy jó vagy rossz vagy, kapsz mit érdemelsz!
Az élet rendjén változtatni ne próbálj, ha nem tudsz,
mert az egyik pofont te adod, de a másik elől futsz.
Jutalmat ne várj, nem lesz, csak megbékélsz a sorssal,
és beletörődsz abba, ez megint nem jó oldal.

Refrén:
Hát mondd ami fáj, az a múlt a miénk.
Hiába nézel fel az égre!
És sirsz, oda fent nem hallja az ég.
Hiába minden, úgyis vége!
Hát mond ami fáj, az a múlt a miénk.
Hiába nézel fel az égre!
És sirsz oda fent nem hallja az ég.
Úgyis vége!

Mert én alig múltam 22 és elővett az élet,
hát kisírt szemmel néztem végig mikor mire képes.
Akinek köszönhetek mindent, aki a karjaiban tartott,
aki törődött a két fiával, az most feladta a harcot.
És minden úgy ment tovább, mintha nem történne semmi,
én éreztem, hogy most először férfinak kell lenni.
Mert azt gondoltam becsaptak, és hazugság volt minden,
mert holtan feküdt mellettem, kit példaképnek hittem.
Tudom az az élet rendje, temeted a véred,de miért pont most,
és miért pont így, és folyton csak ezt kérdem.
Mert nem múlik el nap, hogy én ne gondoljak arra,
hogy mosolyogva tolna le, csak úgy ahogyan szokta.
Mert eltelt 3 év és nekem összejött az élet,
mert embereknek tízezrei nézik ahogy élek.
És tudom nagyon jól, hogy ő is figyeli az utam,
és ha rám néz akkor azt gondolja: Büszke vagyok fiam!

Refrén

Hát mondd ami fáj, az a múlt a miénk.
Hiába nézel fel az égre!
És sirsz, oda fent nem hallja az ég.
Hiába minden, úgyis vége!
Hát mond ami fáj, az a múlt a miénk.
Hiába nézel fel az égre!
És sirsz oda fent nem hallja az ég.
Úgyis vége!

Én már gyerek fejjel értetlenül néztem míg más remegett,
a rossztól, én az ördögtől sem féltem. 
Pedig senkitől sem láttam, valahogy mindig odaálltam, 
ahol egy árva szava többet ér, mint ha más mondana százat.
Én mitől féljek? Nekem az Isten hamar megmutatta,
hogy ha ő elfordul tőled, akkor dühösen néz vissza.
Meg hogy olyan keresztet ad, ami majd maga alá temet,
mert mit kínlódjon értem, ha a rossz meg velem nevet.
És ha visszakérdezhetnék, én egyből meg is tenném,
akit csak úgy elvettél, azt csak úgy visszavenném.
Egy szavad sem lehetne, aki így előre fizet az egy ima helyett uram most már átkozódik tizet.Mert te osztasz úgy mindent hogy az ember nem is tudja,hogy mit kap majd a bánatára, s mit kap majd a jóra.
Ezért várom a választ, velem vajon minek tetted,
ami a jóhoz kellett volna tőlem túl korán elvetted.

Refrén

Hát mondd ami fáj, az a múlt a miénk.
Hiába nézel fel az égre!
És sirsz, oda fent nem hallja az ég.
Hiába minden, úgyis vége!
Hát mond ami fáj, az a múlt a miénk.
Hiába nézel fel az égre!
És sirsz oda fent nem hallja az ég.
Úgyis vége!