Molnár Ferenc "Caramel" : Szállok a dallal
Gyermekként álmodtam és azt hittem úgy lesz,
hittem az életben és nem fájt a szívem, 
tudtam, hogy én váltom meg majd a világot, 
láttam a jövőmet és semmi sem bántott. 
Lelkemben mindig ott volt valami dallam, 
tudtam, hogy elmondhatok bármit egy dalban, 
és hogyha szeretném elszállok innen, 
ez a dal majd repít, a szárnyán visz engem. 
De miért csak én repüljek, hogyha más is szállhat, 
miért ne adjak dalban szárnyat, az egész világnak. 
Ez a dal most száll, és lehet, hogy téged megtalál, 
így megismerhetsz engem, hogy mi az,
amire szívem vár, én is szállok e dallal, 
magasan repülök most feléd, 
neked adom e dalt és vele együtt a szívem is tiéd. 
Csalódtam sokszor már és sokmindent bánok, 
a mélyből én inkább a magasba vágyom, 
hiába mondanád, hogy nem hiszel bennem, 
én akkor is tudom majd, hogy mit kell tennem. 
Addig amíg szól a dal, az én szívemben,
addig gondolatban szárnyalok a fellegekben. 
Mindig várok rád, míg van elég erő a szívemben, 
soha nem adom fel, ne is kérj, ezt nem teszem, 
mindig harcolok érted, küzdeni fogok, míg bírja szívem, 
nem adom fel, hiszen mindig küzdeni kell.